ОТ ИМЕТО НА ВСИЧКИ МОИ, ЗА ВСИЧКИ, КОИТО ОБИЧАХ
По книгата на Мартин Грей и Макс Гало
Translation ZALMEN BEHAR
Това е истинска история,
която ни разказва за живота на Миечислав Грайевски,
евреин от Варшава.
По-късно като емигрант в Съединените щати, променя името си на Мартин Грей.
Да.
Г-н Грей, Мартин Грей? - Да
Намерихте ли ги? - Същият Мартин Грайевски, чифута?
Хора като вас, не умират. Вие евреите знаете как да оцелеете, нали?
Хитлер и Сталин не успяха да ви унищожат,
а какво остава за един малък пожар в гората.
Вие евреите израствате отново като плевели.
Жена Ви не беше от Богоизбрания народ, нали?
Иначе щеше да останете с нея.
Никой никога не изоставя своето семейство.
Но Вие ги оставихте да тръгнат сами.
Съпругата си, децата си, изоставихте ги да умрат сами в огъня.
А Вие? Вие все още сте жив.
И как се чувствате? Евреите, могат ли да почувстват срам?
Да.
Да, могат.
"Шшт! Това е за татко. Шшт!
"Мартин, спомняш ли си, че ми обеща?
"Че един ден ще разкажеш цялата история на живота си.
"Сега, можеш да го направиш, Мартин.
"Нямаш повече извинения.
"Разкажи я добре. Това е за децата ти, за по-късно.
"Когато те могат да разберат. Аз ще бъда там, близо до теб,
"в моя бял стол. Винаги.
"Днес не можеш да отлагаш. Ти ми обеща. "
Да.
Аз се родих заедно с войната.
На четиринадесет години.
С пристигането на главорезите.
Варшава. Зимата, 1939г.
За мирните години, които бяха преди това, не зная почти нищо.
Ти! - Само на 15 години съм, г-н полицай.
Твърде млад съм, уверявам ви. - Лъжеш.
Според правилника работата е задължителна след 16-годишна възраст.
Ти лъжеш! Еврейска свиня!
Качвай се!
Знам как е. Не се притеснявай.
Няма да ни убият.
Просто ни водят на работа за войниците.
Ти се оглеждай, ще се върна.
Тук има някой крадец.
Този, който е откраднал херингата да признае. Имате две минути.
Или той, или 10 от вас.
Ти!
Аз го направих.
Лайдак!
Знаеш ли Лайдак, имах другар, който беше убит.
Той умря за мен и аз дори не знам името му.
Дори нямах куража да отида у дома да кажа на майка ми.
Но не мога да се притеснявам повече.
Той умря, без дори да стене. Той беше по-силен от тях, беше по-силен от тях.
Знаеш ли, благодарение на него, вече нямам страх.
Открих силата, която не усещах преди.
Ако го искаш, можеш да спечелиш.
Ако го искаш, можеш да умреш, без да хленчиш.
Ако го искаш, можеш да оцелееш.
Те няма да ме хванат отново, Лайдак.
Ще бъда като теб.
Оцеляващ.
Есента, 1940г.
...ул. Злота, ул. Заменова, ул. Желазна,
определят границите на еврейския квартал.
Настаняването на евреите там трябва да приключи до 15 ноември.
Не бива да се счита, че мястото на новия квартал е "гето".
За това прегрупиране на еврейското население бе решено
по хуманитарни причини и за обществена хигиена,
за да се предотврати разпространението на епидемии...
Тридесет и девет години, тридесет и девет години, чувате ли ме,
трийсет и девет години. Целият ми живот е тук.
И сега, всичко е унищожено.
Двеста злоти. Приемай или си го взимай. - Но само рамките струват повече.
Тогава си ги взимай в Гетото.
Не изоставайте там.
Искат да настроят поляците срещу нас. Това ще улесни задачата им.
Откъде идвате? - Пристигаме от Прага.
Оставихме всичко там.
Скоро, щяхме да станем 500,000 евреи,
затворени между нашите стени.
Един друг град, насред град Варшава.
Ето тук е. - Колко щедро. Истински дворец.
Знаеш ли, Даша, късметлии сме, че имаме покрив.
Има стотици хора, които нямат.
Мартин, на теб разчитам.
Трябва ви оставя. - Не. Къде отиваш?
Да организирам приемането на всички тези бежанци.
А ние какви сме?
Не ми се сърди, Дашенка, но някой трябва да го направи.
Точно ти трябва да си винаги, все ти, както винаги.
Помогни на майката ти да се настани.
Не оставай на улицата. Германците ще правят хайки.
Останете у дома.
Ще се върна. - Надявам се.
Хайде! На работа!
"Св. Богородица пълна с благодат...
"Господ е с теб, блажена си ти сред жените,
"Блажена сред жените, и Исус... - Мартин, какво правиш?
Уча как да бъда католик. - Защо?
Защото един ден може да спаси еврейския ми задник.
Мамо!
Мамо, той казва невъзпитана дума.
Не мамо, това беше само един израз...
Г-жа Грайевски? - Да.
Позволете ми да се представя, доктор Шелмайстер, ваш съсед.
Живея на долния етаж, от дълги години. - Да, мъжът ми ми спомена за Вас.
Седнете, моля.
Синовете ми: Джереми, кажи добър ден на господина.
Давид. - Те са красиви момчета.
И Мартин.
Мартин. Къде отиваш?
Не искам да ви притеснявам. - Мартин!
Няма да се бавя.
Стой!
Евреинът трябва винаги да сваля шапка, пред германски служител.
На колене!
Свиня!
Отдръпнете се! Отдръпнете се!
Беше наистина вярно! Трамвай за поляците, забранен за евреите,
пресичаше Гетото от единия до другия портал.
Един жандарм, в синьо, забраняваше слизане и качване по време на преминаването.
"За да бъда по-силен от главорезите, трябваше да правя, което не бе позволено.
"Да минавам отвъд стените, да излизам от Гетото.
Стой!
А! Надявам се, че вашето кафе е истинско!
Скъпа, тук е най-доброто кафене в цяла Варшава.
Колко?
Купувам.
Два хляба?
Петдесет злоти. Става ли?
Хлябовете са по 1кг.
Ето моя адреса. Ще купувам всеки ден. Ако можеш. Не ме забравяй.
Благодаря.
Бог да Ви благослови.
Съжалявам, че закъснях. - Помолих те да си стоиш вкъщи.
Но татко, излязох от Гетото и се върнах.
Сладкарница "Голголевски", ул. Длуга... - Влизай. Влизай!
Качих се просто на трамвая. Беше невероятно лесно.
Виж какво спечелих, продавайки два хляба.
Какъв глупак! И ако германците те бяха хванали?
Няма да ме хванат. Знам как да го правя. - Няма се връщаш там, Мартин.
Трябва татко. Намерих начин да помагам на другите. Като теб.
Мога да донасям храна. Колкото повече продавам, повече ще купувам.
А също ще ни помогне да оцелеем.
Има резон в това. - Приятна вечер, докторе.
Добре, приятна вечер.
Добра работа, Мартин.
Ела!
Знаеш ли, на какво са способни, ако те хванат?
Ти също рискуваш. Всички трябва да се борим. Нали ти така каза!
Шшт! Шшт! По-тихо. Не искам майка ти да разбере.
Хайде. Да влизаме.
Добре, Мартин.
Мисля, че се гордея с теб.
О, най-сетне! Къде беше? Какво е това?
Това сладки ли са?
Сега ще ми обясниш ли?
Ден след ден, пътувах отново. Това се превърна в обичай.
Павел, един съсед от ул. "Мила" 23 ми помагаше. На него предавах,
а аз доставях. Така двамата печелихме време.
Подкупвах "сините" подобаващо.
Аз си имах доставчици по всички улици на Арийската част на Варшава.
Здрасти, евреино.
Какво правиш далеч от кучешката си колиба?
Добре угоен е. Като някой бедуин, който скита и не страда от глад.
Претърси го.
От колко време, правиш малкия си трафик?
И не забравяйте и обувките.
Продължавай, евреино.
И ще се видим отново.
"Сине мой, мое съкровище, сега ще заминеш надалеч...
"Остани винаги добър син...
"Момчето ми, единственият ми син, за далечни морета...
"сега ще замине...
Играех с или срещу "сините", еврейската полиция, или главорезите,
Почти бях забравил мизерията по улиците на Гетото.
Не можех да повярвам. - Помниш ли ме?
Кой е тоя? - Един търгаш на хляб.
Който ще бъде обран... - Отново.
Казвам се Мартин.
Мога ли да седна при вас?
Днес, нямам нищо. Нито дори хубави обувки.
Адмирал, един стол за нашия гост.
По дяволите, ти го биеш, а той ни носи пиене.
Доста странно, а? - Кой си ти?
Това е Стефан! Стефан Йовак.
С прякор, Адмирала.
Той е Замек, мъдрият. Той се боксира.
А това е Гутек, нашият фалшив нацист.
Говоря идиш и мразя всички германци.
Аз съм Мокотов.
Той е като гроб. Не говори много.
Мария е сестра ми.
И така, тук си да ни дадеш още плячка ли?
Дойдох да говорим за бизнес.
Не и с евреин!
Злотите са си злоти. И евреите вървят заедно с парите.
Кажи това на просяците в Гетото.
Сега храната е като злато. Знам на кого да продавам, и кой купува.
Пазарът е твърде голям само за мен. Но ако сме пет...
Опасно е да ни хванат с евреите.
Луд ли си? Твоята свастика ще те предпазва.
В случай на проблем, мога да мина за поляк.
Слушайте. "О, Св. Богородице изпълнена с благодат...
И ако "сините" не повярват, изчезвате, и толкова по-зле за евреина.
Какво мислиш? Можем ли да му се доверим?
А той?
Той може ли да ви се довери?
О! Ядия, харесвам те...
Ти си нов, а?
Ядия, ти си красива!
Какъв задник!
И така започнахме. Едно пътуване, две пътувания, скоро стана рутина.
Но рутина свързана с риск за живота.
Гутек с нацистката му лента,
забавляваше германците, които преминаваха през Гетото,
все едно, че посещават зоопарк.
Транспортирахме десет пъти на ден, до 1 тон с храни,
кой би повярвал.
Милост за децата. Милост за децата ми.
Милост! Милост!
Благодаря, благодаря, Бог да ви благослови.
Пролетта, 1941г.
Гетото оцеляваше, защото контрабандистите бяха навсякъде.
и заедно с тях, корупцията.
Стой!
Не мърдай! Вземи чувала и слизай! Хайде!
Чувала!
Защо, какво става?
Побързайте!
Хайде! Всички в камиона!
Спри!
Хайде, евреино.
Давай!
Слизай!
Коляното ми! Ааа!
Добре ли си, Миетек?
Стой!
Спрете!
Не се притеснявай.
Ще намеря другите. Имаме сметки за разчистване.
"Сините" знаеха, че ще пристигнем. И знам кой ни предаде.
Стефан никога не те е харесвал много.
Ще те отведем в Гетото тази вечер.
Благодаря ти, Ядия.
Чувстваш ли се като герой?
Съжалявам, татко, имах проблеми, но сега всичко е наред.
Знам всичко за твоите проблеми.
Слава Богу, майка ти не знае, че си бил с тези измамници.
Те са контрабандисти, като мен. - Ти? Ти си едно дете, Мартин.
Действал си както трябва. Знам. Но късметът ти те изостави.
Сега "сините" ще те дебнат.
И така Мартин, закълни ми се, че повече няма да прекосяваш стените.
Не мога.
Добре, ще те предпазя от самия тебе.
Няма да напуснеш тази стая, докато не ми дадеш думата си.
В цялото гето, привилегированите състоящи се от трафиканти,
информатори и контрабандисти, се срещаха в кафене "Стука".
Авраам, главния готвач, на вашите услуги. - Без твоите номера, Авраам. Какво имаш?
Прясна херинга, директно от Балтийско море, и сметана...
От какво имаш нужда? - От брашно.
Един чувал добре ли е? - Продадено.
О, баща ми!
До по-късно.
Поне мога да кажа на майка ти, че си жив... и че си добре.
Как е мама? - Липсваш й.
И тя обвинява мен.
Тя също ми липсва.
Мартин, не трябва да идваш повече тук.
Германците готвят хайка скоро. Зная го, от надежден източник.
Благодаря, че ме предупреди.
Върни се у дома.
Ще бъдеш свободен да се разпореждаш с живота си.
Имаме нужда от теб, Мартин.
Липсваш ни.
И следващия път, когато минаваш стената, можеш ли да изпратиш едно писмо за мен?
Татко, попаднал си на подходящия човек.
Евреин = въшки и тиф.
Исках... Търся професор Улевиц.
Него го няма. Аз съм неговата племенница.
Но ако е важно, може да го почакате.
Е, няма ли да влезете?
Да... да.
Вие живеете в дворец!
А вие принцеса ли сте? - Само, Зофия.
А аз съм, Мартин.
Вие ми напомняте за един клоун. - О, благодаря ви.
Преди войната, не бе много отдавна. През 1938 г. един цирк дойде Варшава.
Беше на площада на Стария град. - Не, не. На площада на театъра.
Аз бях там. Площада на Стария град, сигурен съм.
Все още помня всичко, г-н "Клоун". Познавам моя цирк.
Със Зофия беше все едно войната никога не е съществувала.
Като че не бях евреин.
Милост. Милост.
Джереми...
О, Мартин! - Мартин! Мартин!
Бонбони и целувки.
Хей? Какво става?
Войната ли свърши? - Мамо, мисля, че съм влюбен.
Тя е красива. - Тя еврейка ли е?
Не. Тя е руса, полякиня и католичка.
И ти ще я харесаш много, като мен. Казва се, Зофия.
Обещах, че ще й сготвиш "чолент".
"Чолент"?
Да, да, ще ти намеря всичко необходимо за да го сготвиш.
Няма значение каква е тя, щом те кара да си усмихнат.
Мартин! Мартин!
"Майн Гот!" Какво е това?
Двама умрели евреи заемат место за трима?
Мръднете се господа. Легнете настрани.
Направете място за един съсед.
Равни! Ние всички сме равни в Гетото.
Питайте нашия собственик "Адолф"!
Смешника Рубинщайн, те поздравява, Миетек!
Германците!
Господа!
Мелъди Палас
Ето тук е, където пее Диани Блуменфелд.
Господине, дайте милостиня. смилете се моля.
Господине, моля помогнете.
Имайте милост.
Изплаши ли се?
Лайдак! Лайдак?
Ела, Лайдак!
Лайдак! Къде си глупав котарако?
Може би ревнува.
Няма да дойде, докато аз съм тук.
Е, ако трябва да избирам...
Лайдак, още по-зле за теб.
Чичо ми казва, че нищо не продължава цял живот.
Смяташ ли, че ще продължим? - Искаш ли?
Да. Истински и завинаги.
Есента, 1941г.
Печелиш, нищо не губиш, 30 злоти е добра сделка.
Ние сме народ без държава.
Знаеш, че сме един преследван народ.
Тъжна съдба!
Проклета да е.
По царско време, руснаците са правили погроми, за да ни унищожат.
И германците са ни закриляли.
Днес е обратното.
А какво ще е утре? - Утре? Кой знае?
Може би ще изградим нашата държава там в Обетованата земя
и най-сетне ще сме в безопасност.
Може би!
Ако все още има живи евреи.
Германците са луди!
Те убиват най-доброто от всички нас. Лекари, учени, художници...
Няма никакъв смисъл.
В продължение на векове евреите са правили открития за човечеството.
Защо да се унищожава всичко това?
В това няма никакъв смисъл.
Документите.
Те не са евреи!
Поляци.
Главорезите са бесни.
Съпротивата уби Госим. Знаеш ли го? Онзи актьор, който сътрудничеше.
И сега, те вземат заложници.
Зофия!
Не, Мартин! Върни се!
Зофия!
Спри!
Не! Мартин!
Стой!
Забранено!
Стой!
Няма смисъл, Мартин.
Не можеш да помогнеш. - Остави ме!
Не! Ще те убият, напразно!
"Зелени листа, птици летят...
"и сърцето ми ги следва...
"но той е единствената ми любов,
"и не мога да го намеря.
"Зелени листа, червени цветя,
"сърцето ми казва, че няма да се върне...
"Кара ме да се чувствам огорчена.
"Чувствам се толкова отчаяна.
Опитахме всичко, Мартин.
Аз самия ще се погрижа тогава.
Твърде късно е.
Разстреляха Зофия и чичо й, днес.
Стой!
Излизай, евреино.
Ще те намеря.
Излизай, евреино.
Да, не изглежда много добре. Имаш разкъсана ретина.
Унищожена. Хориоидеята също е засегната.
Блокира зеницата.
Загубих ли окото?
Отсега нататък Мартин,
окото, което ти остава ще е най-ценното ти нещо.
Ще трябва да го пазиш.
Трябва да се пазиш, Мартин. До края.
Трябва да запазиш живота си.
Ти, и нашата младеж, са нашия живот.
Трамвая вече не циркулираше.
Да те заловят извън гетото, означаваше смърт.
ОБЯВЛЕНИЕ
Дайте милостиня. Няколко монети да погреба моята племенница.
Тези, които не бяха застрелвани по улиците, умираха или от глад или от тиф.
Имайте милост за мъртвите, не мога да погреба. Имайте милост.
Милостиня.
Стой! Какво носиш?
Забранено!
Стой!
Това е забранено!
Лятото, 1942г. ЕВРЕЙСКИЯТ СЪВЕТ на Варшава
Със заповед на германските власти,
всички евреи, живеещи във Варшава, ще бъдат преселени на Изток.
Няма от какво да се страхувате.
Това решение е взето от върховното командване,
за да ви осигури по-добър живот, и по-добри условия на труд.
Еврейският съвет и техните полицаи, трябва да събират всеки ден 6000 души,
Лечебницата на Умшлагплац ще бъде мястото за събиране.
Всяко семейство има право на 15кг багаж.
Може да носите парите и вашите ценности с вас.
Това влиза в сила от днес.
Освободени от това са евреите работещи за германски предприятия.
Не ни оставяйте... - Не натискайте!
Накъде отиваме? За какво е това?
Арестуваха сина ми. - Жена ми има нужда от работата си.
Спасете го. Умолявам ви!
Оставете ме да мина. - Направете нещо, господине.
Умолявам ви, спасете детето ми! - Помогнете ми! Помогнете ми!
Искам да работя.
Искам да работя! Искам да работя.
Имайте милост, господине!
С тази фалшива карта няма да те закачат.
Тук е отбелязано, че работиш в една от фабриките на Шулц.
А за тях?
Тези изключения няма да траят дълго.
Бригадите за изтребване са вече тук във Варшава.
Не забравяй едно нещо, Мартин. Германците са педантични.
Те имат план, но... точно за какво?
Всички тези влакове, на изток, крият нещо.
Изток! Може би това е нашата смърт. - Татко, защо не се борим?
С какво, а?
За да се снабдим с оръжия, ни трябва съдействието на полската съпротива.
Техният водач не симпатизира на евреите.
Ела тук. Ела тук!
Да, да. Идвам!
Трябва да се връщам.
Татко, ще се връщаш ли у дома?
Ох! Бих искал, но председателят на Еврейския съвет, току-що се самоуби.
Организацията има опасност да изчезне.
Грижи се за себе си.
Хайде, хайде, хайде. - Блокирайте улицата, бързо!
Започвайте!
Ставайте! - Ставайте! Вземете си нещата.
Вземете си нещата! - Бързо!
Не забравяйте и парите си.
Бързо! - Побързайте! Вън!
Продължавайте!
Вън! Вън!
В пустите къщи, започваше лова за укрили се и плячкосването.
Украинците записали се в SS войските, имаха тази привилегия.
Вън! Вън! Вън!
Вън!
Вън, вън, вън, вън.
Вън, вън...
На улицата.
Защо трябва да стоим тук? - Хайде.
Искам да изляза.
Мислех, че ви харесва да играем на криеница?
Искам да изляза. - Аз също.
Играем на криеница с жандармите. За да спечелите трябва да се криете.
Нали искате да спечелите? - Да.
Защо не си играеш с нас?
Аз съм твърде голям.
Мартин! - Шшт! Мамо, няма да продължи вечно.
Ще се измъкнем. Сега е най-важно да оцелеем.
Говориш като баща си.
Вън! Хайде!
Връщай се бързо.
Преди всичко не вдигайте шум. Вечерта се връщам да ви изкарам.
Къде отиваш? - Шшт!
Хайде! Всички вътре.
Движете се, по-бързо!
Стой!
Тръгвайте! Хайде! Бързо!
Отстранете се! Направете път за сираците. Отстранете се!
Бог си ги взима! Благодаря! Благодаря ти Боже мой.
Вече няма да страдат.
По-бързо! По-бързо!
Може да останете, д-р Корчак.
Ако има евреин, който заслужава да оцелее, това сте вие.
Не. Оставам съм с децата.
Знаете ли крайната точка на пътуването?
Да, точно затова ще имат нужда от мен.
Жените и децата надясно!
Движете се!
Следващите! Хайде!
Побързайте! Побързайте!
Не стои тук, Миетек!
Не се притеснявай Шмерлинг, освободен съм. Имам работни документи.
Знам какво е това. Трябва да си върша работата. Или са те, или ние.
Хайде! Хайде!
Надясно! Хайде, вървете напред!
Надясно! Наляво!
Наляво! Надясно!
По-бързо!
Бързо! Бързо!
Стой! Наляво!
Надясно! Дясно!
Наляво!
Вие надясно!
Хей!
Движете се!
Татко! Какво стана? - Хванаха ме на улицата. А теб?
Братята ти, майка ти? Тук ли са?
Ела! Трябва да се измъкнем от тук.
Надясно! Надясно! Ти наляво!
Не, не. Не! - Оставете ме, съпругът ми...
Продължавай! Напред! - Не мога без него!
Пусни го!
Те избират работници. Прави като мен. Татко, моля те...
Опитай да продължиш да ходиш... - Връщай се у дома, Мартин.
Ти сам, имаш някакъв шанс. Но не и с мен.
Днес, аз съм този, които знам. Сега ме следвай.
Продължавайте напред!
Наляво!
Ти! Ти, наляво.
Хей!
Надясно!
Този човек е болен.
Той е добър работник, г-н Шулц.
Надясно!
Бързо! Бързо!
Наляво!
Избави ме от влака.
Мартин. Да скочим. Сега. - Още не. Когато ти кажа.
Сега!
Ти ни спаси!
Спасихме се взаимно, татко.
Оцелях.
Бях почти забравен.
Но синът ми, си спомни.
Тръгваме ли?
Знаеш ли, татко? Никога няма да го забравя.
Какво? - Това е най-хубавият ден в живота ми.
Това е Мартин.
Мамо, какво има?
Татко е добре. Току-що го видях.
Ти ни забрави, Мартин.
Баща ти също ни забрави. - Не, мамо.
Не издържам вече.
Заключена така, с децата.
Всеки шум... а тишината е още по-лоша.
Няма никакъв шум в сградата. Защо? Къде са другите?
Те се укриват, точно като нас.
Слушай, нещата ще се подобрят. Съпротивата се организира, татко ми каза.
Спомняш ли си твоята "бар мицва".
Какво празненство направихме!
А майка ми, която не присъстваше.
Сигурна съм, че вече не си спомняш майка ми?
Ти беше толкова малък.
Тя дори не се е виждала с братята ти.
Тя очакваше всички нас там...
за ваканцията...
в Америка.
Мамо, престани.
Моля те, престани да мислиш за миналото.
Ще отидем в Америка. Обещавам ти.
Още един квартал на Гетото бе мъртъв.
Оцелелите се укривахме, очаквайки нощта,
за ново кратко затишие.
Но всеки ден трябваше да се оцелее.
Всеки ден трябваше да се намери какво да се яде.
В тази игра за оцеляване, някои от нашите нямаха този шанс.
Станете. Ръце върху главата.
Не мърдайте. Отведете ги.
Вън! Бързо!
Свали си шапката! Бързо! Хайде, хайде!
Хайде! Хайде, по-бързо!
Селянинът и снежната принцеса, заживели щастливо завинаги.
Защо историите, които разказвам да приспя децата, приспиват мен?
Вероятно не си толкова възрастен, колкото мислиш.
Тази вечер се чувствам на сто години.
Хайде. Целунете мама, и в леглото.
Мамо, аз ще чакам татко. - Аз ще го чакам вместо вас, става ли?
Толкова малко го виждам. Но ви обещавам, че ще ви целуне, когато дойде.
Аз съм. Давид.
Лоши новини, Мартин.
За баща ми ли?
Направиха хайка. - Къде е той?
Той е във влак отправящ се на изток.
Кураж, Мартин.
Какво има?
Мартин, какво става? - Нищо.
Кажи ми!
Татко ли беше?
Само, Давид.
Татко е много зает,
няма да може да дойде да ви целуне тази вечер.
Добре тогава, разкажи ни друга история.
По-добре да си лягате. Трябва да изхвърля боклука.
Мартин, кажи ми истината!
Забравих това.
Есента, 1942г.
Излизай. Всички вън!
Хайде, побързайте.
Вън! Вън!
Всички заедно!
Претърсете къщите!
С другите, хайде!
Назад! Назад!
Хайде!
Не плачи, мамо. Тук съм.
Към Умшлагплац, ходом марш!
"Разселените продължават да се влачат...
"по пътищата покрити с кръв...
"Сърцето пълно с унижение...
"И страх в молещите очи...
"Децата се държат за техните майки...
"Майките изтощени от теглото си...
"Към смъртта бяха отправени...
"страдат от болка, страдание безкрай. "
Всички слизайте!
Излизайте!
Мъжете наляво. Жените и децата надясно.
Вън! - Вън!
Всички навън!
Дясно. Ляво.
Жените няма да работят!
Връщай се! - Мартин!
Отивай наляво!
Жените и децата, надясно.
В две редици.
Мъжете, наляво.
Жените и децата, надясно.
В две редици.
Мамо!
Отивате на душовете. След това ще получите ново работно облекло.
Оставете дрехите и куфарите навън.
Хайде, по-бързо.
Ще получите документите си тук.
Какво става тук? - Пази се от камшика.
Събличай се! Събличай се! - Хайде! Хайде!
Ти!
Съблечете си дрехите. Отивате на душовете.
След това ще получите ново работно облекло.
Съблечете си дрехите. Отивате на душовете.
След това ще получите ново работно облекло.
Войнико! - Към душовете!
Вие ще сортирате дрехите.
Мъжки, женски и детски. Всичко разделено. На работа!
Вън, вън, вън!
Не се мотайте!
Бързо!
Хайде! Бързо!
Бързо!
Не забравяйте, че трябва да се оставят всичките неща.
Бързо! По-бързо!
Пази си лицето. Само една драскотина, означава смърт. Ставаш белязан.
Стой!
Отвори си устата!
Плюй!
Еврейска свиня!
Крадец!
Белязан!
Белязан си! Хайде!
Не искам да умра!
Какво правиш? - Какво мислиш, че правя?
Това е, което искат. Трябва да оживеем, да кажем на света какво се случва тук.
Най-малкото, за да си отмъстим.
Хайде! Хайде!
Хайде, хайде! Хайде!
Бързо!
Бързо, хайде!
Бързо!
Хайде!
По-бързо!
Стой!
Напред!
Хайде, не спирай. На работа!
Бързо! Бързо!
Райската улица
Бързо!
Стой!
Тръгвай!
Бързо!
Хайде! По-бързо!
Стой!
Отворете вратите!
Захващайте се на работа!
На работа!
Работете!
По-бързо, еврейски свине. Идиоти!
Ще ви помогна да починете, ако сте уморени. Идиоти!
Идиоти! Не се туткайте!
Не се мотайте!
Захария!
Хайде! Сменете го!
Хайде!
Стой!
Защо не проверяваш устата, евреино?
Тъй като децата нямат златни зъби на тази възраст.
Добро оправдание.
Запомни това. Еврейска свиня!
На работа!
Болен ли си?
Белязан ли съм?
Нямаш белези.
Кажи ми истината. Няма да се самоубия. - Нямаш нищо.
Кълна ти се.
Аз те познавам.
Ти си Миетек.
Контрабандиста на хляб от Гетото.
Аз съм Мойше.
Спомняш ли си баща ми?
Грайевски. Пристигнал е тук. Виждал ли си го?
Хиляди хора пристигат в Треблинка
почти всички умират през първите 10 минути.
Авраам е тук.
В кухнята.
Кой? - Авраам...
От кафене "Стука"?
Ще кажа на моя "Капо" за теб.
Работете! Хайде. На работа!
Авраам?
Авраам, имаш нов помощник.
И за Миетек? Маса в близост до оркестъра?
Запазих няколко. Съжалявам, няма сметана, няма херинга.
Яж.
Бързо!
Видя ли баща ми тук?
А майка ми видях ли?
Кой знае къде са мъртвите?
Яж, момче. Яж.
Мъжете наляво. Жените и децата надясно.
Какво става, къде сме? - Няма проблем, всичко е наред.
Не събличайте дрехите си!
Не се събличайте!
Аз съм католик. Не съм евреин.
Не съм евреин.
Отведете евреите!
Вижте!
Аз съм покръстен! Аз съм...
Трябва да си припомниш за мен.
Можеш да го отвориш.
Сега сме квит.
Много отдавна, в Гетото, малката ми дъщеря беше на улицата.
Беше й студено, гладна, ти й даде да яде. Едни сладки.
Спомням си.
От сладкарница "Голголевски". - Точно така.
Това бяха последните, които яде тя.
Благодарен съм ти, Миетек.
Познаваше ли баща ми?
Искаш ли да направиш още едно нещо за мен?
Ако мога.
Бързо! Бързо!
Работете!
Още! Още!
Работете. Бързо! По-бързо.
Ти! Свали твоят вързоп. Трепериш! Изглеждаш уморен или какво?
Бързо, хайде!
Нека късмета е с теб, Миетек.
Господин Грей!
В Треблинка...
бях човек в примка.
Орисан на смърт.
Сега, когато съм свободен, трябва да забравя. Да се науча да живея отново.
За да си спомням по-късно.
Кръстосвах полета и гори. Ходех. Тичах.
Живеех като диво животно.
Срещах евреи, които все още смятаха, че са свободни.
Когато им казвах за Лагерите на смъртта, не искаха и да чуят.
Научих по-късно, че са умрели там.
Понякога поляците ме преследваха.
Понякога ме криеха.
Но аз оцелях.
Март, 1943г.
В Русия, главорезите бяха на път да загубят войната.
в Сталинград - Документите, моля.
Благодарение на полските партизани, успях да се върна във Варшава,
използвайки фалшиви документи.
Аз съм Миетек.
Миетек?
Миетек! Ти си жив!
Благодаря на Бога!
На твоя или моя?
Колко си отслабнал!
Миетек!
Влизай!
Разкажи ми, Миетек.
Няма много за разказване!
Всичките мои са мъртви, всички.
Не са умрели напразно.
Твоите хора сега се борят. Знаеш ли?
Всеки ден убиват германци в Гетото.
Щом евреите се бориха в Гетото, значи мястото ми бе до тях.
Можеш да опиташ да се върнеш с тях, нали?
Стой!
Желая те късмет, Миетек.
Тръгвайте!
Стой! Разпръсни се!
Петдесет хиляди евреи бяха надживели депортациите.
Въпреки яростта на главорезите, и безразличието на света.
Най-голямата опасност за нацистите, са комините на Варшава.
Генерал Щроп, ще се опита да "прочисти" Гетото!
Схватката ще бъде жестока,
но ние имаме вярата. Ние се борим, не за нашия живот,
а за цената на самия живот. Не за да избегнем смъртта,
но за начина, по който ще умрем.
Колкото повече се съпротивляваме, толкова повече света ще ни чуе.
Ще чуе гласа ни. Нашият ден настъпи.
Ако само можем да се противопоставим една седмица,
тогава гласът ни ще живее вечно.
Моят баща също бе оцелял. Бе успял да скочи от влака,
преди да пристигне в Треблинка.
Само животът е свещен, Мартин.
Но самото оцеляване няма смисъл.
В името на кого си оцелял, това е важното.
Запомни това.
Един ден ще имаш деца. Дай им всичко от себе си.
Защото децата са нашето бъдеще.
Както ти, ти си моето.
Ах, бъдещето!
Един ден, трябва да отидеш в Ню Йорк, да видиш баба си.
Тя те обича много.
Не знам защо, тя те видя веднъж, и...
ти се напишка в скута й.
Но винаги, когато пишеше, тя искаше снимки на малкия си внук.
Така че, разбираш?
Ти си също нейното бъдеще.
Ще отидеш да я видиш!
Тя и майка ти бяха много близки.
Дните минаваха в подготовка на нашето бъдещо въстание.
Главорезите вече не смееха да припарят в Гетото.
И така нашата организация за борба
логично диктуваше сега правилата.
Сблъсъкът бе неизбежен.
Не слушайте агитаторите!
Те не ви дават работа.
И не хранят децата ви.
Аз ще го направя!
Не може да останете във Варшава, цеховете ще бъдат прехвърлени
в Пониатов.
Там ще имате работа и хляб.
И дори, училище за децата ви.
Давам ви честната си дума.
Работа, и хляб. И вие ще преживеете войната.
В навечерието на понеделника, 19 Февруари, 1943г.
значителни сили на полската и германска полиция,
обградиха стените на еврейския квартал.
Семействата намериха убежище в "бункери", които бяхме построили.
На разсъмване, SS генерала Щроп изпрати елитния си батальон.
19 Април, 1943г.
Грайевски?
Да?
Заповед от командването. Не атакувайте, докато германците не стигнат кръстовището.
Преди всичко, не по-рано.
Чухте ли?
Продължете!
Стреляйте!
Оттеглете се! Оттегляй се!
Не стреляйте.
Улицата е наша! Улицата е наша!
Те се връщат!
Вътре! Вътре!
Хей! Събуди се!
Трябва да отнесеш това съобщение в Центъра при фабриката за четки.
Отивам.
Мартин.
Сине мой, пази се.
Ти си всичко, което имам.
Само това те моля. Не позволявай да те убият.
Не се притеснявай.
На втория ден на въстанието, на другия край на Гетото,
в сектора на фабриката за четки, където работиха много евреи,
все още бе спокойно.
"Секторът Мила, иска боеприпаси. " Шамек, Давид, организирайте го.
Те са там. Идват!
Десни! Десни!
Леви, десни. Леви!
Леви, леви, леви, леви...
Искаме прекратяване на огъня!
Искаме 15 минути да приберем мъртвите и нашите ранени!
Това ще ви даде време да премислите.
Ако решите да се предадете, няма да има репресии срещу евреите.
Ще бъдете евакуирани невредими, за трудов лагер при Пониатов.
Оттегляме се! Ще се видим в бункера при Свинтойерска!
Вън! Наредете се!
Лягай долу! Огън!
Назад!
Мартин! Баща ти не е тук. Той тръгна по-рано с една група.
Накъде? - В Центъра, при Фабриката за четки.
Точно откъдето идвам.
Евреи, предайте се. Излезте, ако искате да живеете.
Предайте се евреи, ако излезете ще ви оставим живи.
Излезте, ако искате да живеете.
Победа!
Ще живея! За всички вас.
И вие ще живеете в паметта на хората.
Кълна се.
Тези, които не бяха убити, или разстреляни, бяха депортирани.
Боевете продължиха цял месец.
Главорезите взривяваха къща след къща,
и разрушиха Гетото.
Грижи се за себе си, Мартин. Не искам да умреш.
Не се притеснявай. Те изпуснаха шанса си.
Сега няма да ме хванат повече.
Внимание! Внимание! Влака тръгва!
Нека си платят скъпо, Миетек.
Надявам се. Благодаря ви на двамата. За всичко!
Не забравяй! Мария и аз много те обичаме. Особено, Мария.
Сбогом, Миетек.
Не ги видях никога повече. Сбогом, Мокотов. Сбогом, Мария.
Никога няма да ви забравя.
Заминах да се боря заедно с полските партизани.
Ноември, 1944г.
Когато се върнах, беше към края на 44-та.
Бях лейтенант от НКВД в Червената армия,
натоварен да откривам следите на нацистки сътрудници.
Вече се отправяхме към Германия.
Полските селяни, които бяха избягали от сраженията, се завръщаха у дома.
Не си доволен, Миетек.
Не забравяй. Нашата победа тепърва предстои.
Спрете.
Екзекутирайте ги! Бързо! Бързо!
Хайде! Хайде! Хайде!
Чакай малко! Изчакай.
За Берлин! За Берлин! За Берлин!
ГРАНИЦА
Отмъщението беше горчиво.
Намерихме страна изпълнена със страх.
Германците, които смятаха себе си за висша раса,
вече нямаха никаква гордост.
Хей!
"Хитлер капут"
Можеш ли да отпечаташ плакат?
Имам нужда от тези плакати за утре сутрин.
И ще ги разлепиш по стените. Пиши!
"Всички жители от германската раса, над 16 години,
"трябва да носят на ръката лента със свастика, за да се придвижват из града.
"Тази лента е задължителна. Подпис "Руското командване".
Не забравяй.
Лейтенант! Лейтенант, събудете се! Те са полудели.
Нацистки свине!
Това е провокация! Ще ви разстреляме всички. "Капут"! Та-та-та-та-та.
Достатъчно. Благодаря.
Хей, войнико!
Продължавай!
Свалете си лентите и си отивайте. Свободни сте.
Идете си у дома.
Направи го като в Гетото.
Те се почувстваха.
Като нас.
Берлин, Май, 1945г.
В деня, когато навърших 20 години, влязох в Берлин.
Това бе последната атака срещу главорезите.
С моите другари всички бяхме там за да завършим битката,
която започнахме в Гетото.
Но този път, танковете, бяха на наша страна.
Клел ли си се във вярност към Хитлер?
Да.
Видях момчета като теб, да стрелят по нашите войници.
Ти също ли го правеше?
И така, какво правеше, докато се сражавахме по улиците?
Криех се в мазето ни, заедно с майка ми.
Подпиши това.
И така, Миша? Какво откри?
Деца, Полковник!
Фюрера ги наричал "Вълколаци".
Всички са дали клетва за вярност.
Което според закона ги прави всички военнопрестъпници, а са невинни.
Мисля, че повечето от тях, не са знаели какво правят.
Деца! Но нацистки деца. Не биха се поколебали да ни теглят един куршум.
Ти спечели медалите си в битка.
Така че трябва да знаеш, че не воюваме с агнета.
Нито можеш да си в мир с тях.
Те трябва да разберат, че са победени.
Трябва да им отнемем мерака да започнат отново.
Това ще спомогне.
Миша! Говори се, че в Лайпциг може да се намерят много хубави кожени дрехи.
Къде, не знам. Но ми се иска да зарадвам нашите жени.
Ти си евреин, Миша. Евреите са хитри, следвай твоята хитрост
и ми намери тези кожи.
Да, полковник.
Юрек?
Току-що осъди дузина деца, и все пак се забавлява.
Стой!
Зареди!
Оръжие, при нозе!
Готови, стреляй!
Не!
Миетек!
Миетек, хванах тази свиня Шулц! - Дебелия Шулц от Гетото?
Какво искате?
Не ми причинявайте зло.
Какво искате?
Да те видим отново, Шулц.
Ела тук!
Разпознаваш ли ме, Шулц?
Спомняш ли си Умшлагплац?
Вие сте евреи!
Опитах се винаги да ви защитавам. Давах ви работа.
И аз също изпълнявах заповеди.
Да изпълнявам квоти.
Не знаех къде отиват влаковете...
Никой не ми каза.
Моля ви, лейтенант, платете ми нещо, без значение колко,
но все пак нещо...
Миетек!
Освобождават Шулц. Освобождават, чуваш ли? Ще работи за тях.
Това е невъзможно! - Аз бях там.
Ще говоря с Полковника. - Няма да промени нищо.
Ти беше прав Миетек. Те не искат нашето отмъщение. Нямам какво да правя тук.
Ще говоря с Полковника, той ще изслуша. - Не, Миетек. Сбогом!
Този път си тръгвам.
Желая ти късмет.
Вие имахте Варшава, ние Сталинград, сега няма да броим мъртвите, Миша.
Руснаците винаги печелят.
Ние също имахме Треблинка, Дахау, Аушвиц и Майданек.
Знам. Знам всичко това? Благодаря.
Имаше също и руснаци в тези лагери. Знам. Проблема с вас, евреите...
Извини ме, че ще ти го кажа, Миша,
но истината е, че водите войната на лична основа.
Аз, искам отговорните нацисти, и Шулц ги познава.
Той е готов да даде имената, и да свидетелства.
Но в края на краищата, Шулц е военнопрестъпник!
Това е спорен въпрос.
Аз бих казал, че е повече опортюнист отколкото престъпник.
Червената армия ме отведе до Берлин.
Аз се сражавах за тях вече бяхме квит.
Но те загърбиха моето отмъщение, и това беше моето поражение.
Нашите пътища се разделиха. Дезертирах.
НЮ-ЙОРК, 1947г.
Минете през митницата на края на рампата.
Добре, добре. Продължавайте напред.
Добре, войнико.
Ето там.
Вие комунист ли сте? - Само евреин.
Полски евреин.
Мартин? Малкият ми Мартин!
Пуснете го да мине, моля.
Виждам... Знаех си! Знаех, че си ти.
Ти приличаш на майка си. Както на снимките, която тя ми изпрати.
Сега си мъж.
Влизай, Мартин!
Сега това е твоят дом.
Сигурно си гладен. Хайде остави си нещата.
Твоята стая е там, и до нея е банята, ако искаш да се освежиш.
Ще се видиш с чичо си тази вечер.
Той ще ти намери работа, в неговия магазин.
Мартин.
Приготвила съм ти "чолент".
Харесва ли ти?
Ще науча жена ти. Ти ще се ожениш, ще имаш деца...
Знаеш ли, Мартин? Толкова искам да стана прабаба!
Не успях никога да видя Давид!
И Джереми!
Защо ги убиха? Защо?
Работих. Работих упорито.
Това бе единственият начин, който имах...
да погреба миналото си.
С течение на годините, най-накрая успях.
Късметът беше с мен.
Аз станах богат американец.
Но винаги сам.
Докато един ден срещнах Дина.
НЮ-ЙОРК, 1959г.
Може би ще се срещнем отново един ден. Заминавам за Холандия скоро.
А аз за Германия утре.
Благодаря, Мартин.
Радвам се, че се запознах с теб.
Чакай!
За моята къща. Ако искаш да отидеш да я видиш.
По време на моето отсъствие.
Обичаш ли децата?
Бих искала да си имам с човек като теб.
Исках да имам мое семейство и най-накрая имах.
В продължение на десет години, ден след ден, градихме нашето щастие
в Южна Франция,
не далеч от морето, при хълмовете на Танерон.
Пристигна полет на Ер Франс 222, от Ню Йорк, на изход осем.
Беше вчера, събота. Задуха силен вятър,
не беше валяло дъжд от месеци и селяните се безпокояха.
3 октомври, 1970г.
Какъв вятър!
Ще можеш ли да се върнеш вкъщи, Лели? - Да, с попътен вятър.
Приятен уикенд! - Благодаря ви.
И на вас. До понеделник. - Давай, Лели!
Мишел и Мартин!
Някой иска ли още?
Не, благодаря.
Добре.
Мисля, че татко е щастлив.
Това е, защото си хапва.
И защото си е у дома.
И защото си е в гнездото на семейството.
Казва се "семейното гнездо" не гнездото на семейството.
Аз съм щастлив, защото сме всички заедно в нашата къща, и нямам
какво друго да правя, а да се наслаждавам на тези моменти.
И да изпълниш обещанието си към мама.
Знаеш защо ти приготвих кабинет.
Прозорецът!
Мамо! - Гори. Резервоара за мазут.
Искаме да видим татко. - Не! Останете с майка си.
Хайде, останете с мен.
Ела, Ришар.
Какво да правим, мамо? - Да отидем при колата!
Тръгвам с децата!
Хайде, Йеило. Бързо!
Отиди до Манделю. Ще се видим там.
Ще спра при Лели, да видя всичко ли е наред.
Манделю!
Хайде, Йеило. Скачай.
"Пази се, Мартин, до края.
"Само живота е свещен.
"Запомни това!
"Но самото оцеляване няма смисъл.
"В името на кого си оцелял, това е важното.
"Един ден ще имаш деца. Дай им всичко от себе си.
"Защото децата са нашето бъдеще.
"Както ти си моето. "
Години по-късно, Мартин Грайeвски си създаде ново семейство.
За да има винаги кой да свидетелства, от името на всички негови,
срещу варварството на главорезите.
Translation ZALMEN BEHAR